Без ніг!
Ні! Ні!
- Ні! І за волосся не смикати! - Так.
- Не... Френсіс! - Ой!
Я хотіла зробити фріттату *омлет, але вийшла якась бовтанка.
Це цікаво.
"Хвалити літературний твір, називаючи його щирим...
зараз найкращий спосіб сказати, що хоча він і не заслуговує...
естетичного чи інтелектуального захоплення..."
Я б не їла одомашнених собак.
Ти так кажеш тільки тому, що вони гарненькі.
Не дуркуй.
Я маю спати в своєму ліжку.
Чому?
Тому що я купила його.
Лишайся.
Але зніми свої шкарпетки.
- Воно без шерсті? - Ні, у нього гарне, кучеряве хутро.
У цьому будинку у Вестчестер...
у підвалі живуть самі Корніш рекси.
Жахлива смердюха. На верхньому поверсі - сіамські коти.
- У мене алергія на котів. - Вони гіпоалергенні.
- Це особлива кицька Френсіс. - О. Хто знав?
Це слабке кошеня, що дешевше, але я все одно вважаю, що воно найкраще.
Хочу цього маленького і одне звичайне.
Я заплатив перший 100-доларовий внесок за кожного кота.
Ну, 80 за меншого і сотню за іншого.
- Чому не завести одну кішку? - Коту потрібен дружок. Якщо ти вже хочеш заводити, то зразу двох.
Я подарую тобі $200, щоб котів не було.
Отже, хто буде піклуватися про них, коли тебе немає?
Мені здавалося, ми могли б бути разом.
І тягати їх взад-вперед між нашими квартирами?
Ні, я подумав, може...
ти можеш переїхати до мене.
О. Ого!
- Ти хочеш переїхати до мене? - Так.
Так. Тобто, я мала інші плани.
- Що значить інші? - Ну, я не знаю.
Я обіцяла Софі продовжувати платити ренту...
і вона, напевно, розраховує на мене.
Це погано? Вибач. Я почуваю себе паскудно.
- Вона не могла б знайти когось іншого? - Ага, але вона мій друг.
- Угу. - Я хочу переїхати до тебе. - Добре.
- Мені нехороше. - Не треба. Забудь.
- Ні. Що? - Нічого.
- Ти злишся. - Я не злюся. Я засмучений.
- Мені паскудно. - Припини почуватись погано.
Френсіс, я запитую в тебе, чи переїдеш. Ти кажеш ні.
- Але я не можу. - Можеш. Ти не хочеш.
- Хто це? - Нічого. Я не відповідатиму.
- Хто там? - Софі. Я передзвоню їй згодом. - Просто візьми телефон.
- Правда? - Відповідай.
Йо, дівчина! Що там?
Гей, де ти?
Я не можу прийти.
- Ти п'яна?
Я тебе люблю!
Ахх! Дамплінг Ґаус!
Насправді я не можу зараз говорити.
Добре. Я люблю тебе.
Добре.
Я люблю тебе.
Вона з отими хлопцями...
Бенджі і Левом, на вечірці в Чайна-тауні.
Вони п'яні.
Я не знаю.
Здається, нічого не клеїться.
- Мені дуже шкода. - Мені теж.
Можливо... Нічого, не зважай.
- Що? - Я хочу заплатити тобі за котів.
Я не візьму в тебе гроші...
але заведу кицьок все одно.
Але тоді ти станеш одиноким хлопцем з двома котами.
Чому я маю бути один?
- З двома котами. - Нє, я знаю.
Тобто чому я маю бути один?
Я не знаю.
Мені почулось, що ти сказав, що нічого не виходить.
Тобто якщо ми не будемо жити разом. Якщо ми не можемо з'їхатись.
Ми зможемо жити разом.
Я не знаю, чи вірю у все те, що кажу.
Угу.
Усе ішло не так і добре.
"Усе ішло не так і добре".
Усе ішло...
- Куди ти ідеш? - Додому, я думаю.
Я дійсно... втомилася.
Я завжди така втомлена.
Давай жити разом.
Привіт!
Ти збожеволіла. Знаєш Лева?
Так.
- А Бенджі? - Привіт.
Мене не цікавлять картини чи книжки...
чи фільми про тварин.
Щоб я зацікавилася, тварини повинні
вміти розмовляти чи воювати.
Рейки заіржавіють.
Чорт!
F не ходять.
- Дай затягнутися. - Може, свою закуриш?
Дай затягнутися.
Люди, які п'ють каву, правильні.
Ми як лесбійська пара, яка більше не займається сексом.
- Чекай. Повернися. - Не шкреби обличчя.
Я не люблю курити сама.
Ми з Деном більше не займаємося сексом.
Більше не займалися сексом.
Так, саме тому ви й розбіглися.
А якщо це й траплялося, то він просто...
Був тільки один спосіб, що він міг кінчити.
Ой, я це ненавиджу.
Завжди коли я лежу на ліжку обличчям донизу...
коли просто...
я нічого не бачу.
- Це як я і Петч. - Йо, Петчі!
'Що, поц?
Йому завжди подобається кінчати мені на обличчя.
Так. Класно.
Він з тих хлопців, які кажуть: "Мені треба відлити".
І носить типу поношені бейсболки.
Він хороший хлопець...
Ну, поки що.
Мені повинно бути совісно, що я пішла на ту вечірку.
Ти це заслужила. Ти щойно вийшла із тюрми стосунків.
- Я думаю, Ден був алкоголіком. - Так і є.
Він не був справжнім алкоголіком...
але іноді він випивав банок 12 пива.
- Гей. - Що?
Лев просить твій номер.
Дай йому.
Ти щойно порвала з Деном. Сьогодні.
Просто зроби це.
Я тебе люблю, Софі, хоч ти й любиш...
свій телефон з e-mailом більше, ніж мене.
Мій телефон з e-mailом не залишає посудину після рагу...
у раковині на три дні.
А пам'ятаєш той раз, коли ти пекла торт?
Я теж тебе люблю.
"Ахой, сексі. Чим зайнята на цьому тижні?"
"Ахой, сексі"?
Це взагалі-то дуже по-гейськи.
У мене є морська хвороба?
Ти кумедна.
Лев не сміявся над жодним із моїх жартів.
Ти така кумедна.
Відписати йому...
"Анальним сексом біля правого борту"?
Не варто.
Розкажи мені історію про нас.
Знову?
Добре, Френсіс.
Ми завоюємо весь світ.
Ти будеш видавничим магнатом.
А ти станеш знаменитою танцюристкою...
і я видам шикарну книжку про тебе.
Бовдури триматимуть її на журнальних столиках.
- І ми купимо на двох літню резиденцію в Парижі. - І у нас будуть кавалери.
- І ніяких дітей. - І будемо виступати на випускних у коледжах.
- І у нас будуть всякі почесні ступені. - Вчені почесні ступені.
- Коллін? - Так.
Коли репетиція?
О 4:00. Не забудь взяти взуття.
- Гей. - Господи!
Вибачте. Це я.
Я не маю часу на розмови. Працюю за трьох.
Але спробуй підійти після репетиції.
Я читала вашу статтю у "Таймз". Ви, мабуть, дуже щаслива.
Так, дякую. Я іноді не встигаю робити свою роботу.
Але дякую.
- Я зазвичай не люблю всяку жіночу писанину. - Добре. Дякую, Френсіс.
Власне, у мене є кілька запитань. Я намагаюся бути активною по життю.
Ах. Ну, може, буде місце в студії...
якщо ти хочеш зайнятися хореографією.
Ух, ні, я думала, може, є...
якісь заняття у школі, які я могла б проводити.
Я трохи... Я трохи зовсім без грошей.
Я перевірю, але, здається, нічого немає.
Я так і думала. Я просто пишаюся собою, що хоч спитала.
Можливо, мені вдасться зайняти тебе й інших учнів для різдвяних виступів.
- Ну, це хоч щось. - Це чудово.
Я просто хотіла сказати, я справді вами захоплююся...
і я просто... думаю, що ви класна.
Стара танцюристка, яка займається писаниною?
Мені справді потрібно закінчити з папірцями.
У мене сьогодні репетиція, тому там і побачимося.
- Бувайте. - Бувай.
А тоді він, типу: "Рейчел, ти холодна і підла".
А я, типу: "Блін,
ти мене ображаєш".
І над головою.
Бум. Чудово. Угору і... плече.
Бум, бум, бум.
Це було чудово.
Обличчям одне до одного. Подивіться одне на одного.
Навколо голови...
Добре. Добре.
Поверніться.
Добре, Рейчел. Правильно.
Правильно. Дублери, на вихід.
Дублери, на вихід. Вийдіть.
Гаразд. Добре. Із самого початку.
Пліє і вирівнятися...
і пліє і вирівнятися...
і релеве, і вниз.
І релеве угору і поворот...
В інший бік...
і униз.
А тепер іншу ногу вперед.
І пліє, і вирівнятися, і пліє...
- Ахой, сексі! - Ахой, сексі!
- Немає мережі. - Іноді з'являється на секунду.
Що ти робиш із тим телефоном, мадмуазель?
Я не погоджусь, якщо ти будеш проти.
- Проти чого? - Я хочу переїхати до Лізи.
Класна квартира у Трайбеці, а я про це давно мріяла...
але я відмовлюсь, якщо ти проти.
- О. - Мені треба визначитися до завтра.
тобто я повинна дати відповідь ще сьогодні.
Кому ти пишеш e-mailи?
Батькам, хочу щоб допомогли заплатити комісійні агенту з нерухомості
- Ти повинна платити нашу ренту. - Я знаю.
Я платитиму, поки не закінчиться строк дії договору.
Знаєш, все одно тільки два місяці лишилося.
Ти ж не проти? Я справді відмовлюся, якщо ти проти.
- Я думала, ми поновимо орендний договір. - Так, але ми ніколи не говорили про це.
- Я могла переїхати до Дена. - Ви все одно розбіглися.
- Ми через це й розбіглися. - Справді?
Ні.
Це якраз на моїй улюбленій вулиці. Ліза сказала, що це надто гарна пропозиція, щоб відмовитися.
- Ти ненавидиш Лізу. - Вона нормальна.
- Ми насміхалися з неї. - Ми обидві чистюлі.
Дай подумати.
- Я думала жити з тобою. - Так.
- Але Ліза знайшла хату. - Добре.
Цей поїзд їде в ДеКальб?
Якщо захочеш, будемо шукати житло разом.
Але справді важко знайти квартиру в Трайбеці.
Я не можу дозволити собі Трайбеку.
Я не кидаю тебе. Я просто переїжджаю.
Що ти робиш?
Натягнула колечко на великого пальця, а тепер не можу його зняти.
Підніми руку над головою. Кров відтече.
Я виглядаю, як учениця на уроці.
Ой! Чорт! Зараза!
Ми купили чайника разом. Пам'ятаєш?
У мексиканській "тисячі дрібниць"? Господи!
Віддай його! Або купи мені іншого чайника!
Привіт. Я просто... Мені зменшили податок. Хочеш повечеряти?
Це я у роздягальні з Нікс.
- Ого. - Софі казала, тобі подобається баскетбол.
То було тільки раз.
О, божевілля.
О, так. Я дуркував із цим вінтажним Тріумфом. Думав, що куплю його.
- Мотоцикли такі шумні. - Що?
Не вийде слухати музику, коли їдеш на мотоциклі.
Але ж на мотоциклі.
- Це я з Джеєм Лено. - Він мудак.
Я знаю, але хіба він тобі не подобається?
- О! - Ні.
- Так. - Ні.
Є... Ні. Так.
У мене податкова пільга.
- Можна я заплачу? - Е... Е... Е...
Добре.
Тільки тому що ти заплатила за вечерю, не означає, що я з тобою спатиму.
Я про це й не думала.
- Ні, ти вдавала вільну жінку. - О. Ясно.
Дякую, що платиш. Це дуже мило. Ти справжня леді.
Вибачте, але картка не пройшла.
- У вас є інша картка, яку можна було б спробувати? - От лайно. Вибач.
- Це дебетова картка. - Тільки кредитні картки або готівка.
Добре.
Мені дуже соромно. Я ще не зовсім людина. По документах.
- Ясно. - Ні, ні. Ні.
Я зараз збігаю і дістану готівку.
- Де ваш банкомат? - Немає банкомата. Не працює.
А там є банкомат?
Там? Добре.
Гаразд. Я спитаю її. Я дам тобі знати.
Добре, старий. Побачимося.
Вибач, то був Бенджі. Моя Софі.
Ти їздила у Швейцарію?
Чи була я у Швейцарії? Ні.
Ні, я про те що ти так довго...
Де ти була?
О, я... Я так довго шукала...
Що сталося? У тебе кров.
Що? О!
- Я... Не можу знайти. - Десь у тебе на руці.
Я... От зараза! Вибач.
Не вибачайся.
От зараза. Дозволь мені...
Ні, ні. Секундочку.
Я сходжу... в туалет.
- Класна хата. - Спасибі.
- Будь ласка. - Я перший зайняв.
- Ах. Не треба. - Ти забилася.
Знаю, але все гаразд.
- Ось. - Як бойскаут.
Софі з мене насміхається, бо моїх синців не злічити.
- Ми вже не живемо разом. - Справді?
Так. Доведеться шукати, де жити.
Я не можу більше оплачувати стару квартиру. Я думала про Вашигтон-Хайтс.
Ціпа з меншої кімнати повинна переїхати у Портленд наступного місяця.
О. Це гарна новина.
Ти куриш в кімнаті?
- Так. А ти ні? - Ні.
- Хочеш? - Так.
Я від цього почуваюся, як погана матуся в 1987.
Хочеш побачити мою кімнату?
О!
- Це твоя сім'я? - Нє.
Йо, спробуй. Вінтажний ліхтарик.
Е!
Ось і ми.
О Боже мій. Це дивовижно.
- Лев? Любий, ти вдома? - О, Бенджі прийшов.
Тобто ти цим займаєшся професійно?
Так. Ну, я ще тільки учениця...
але у професійній танцювальній агенції.
О. Мені подобаються танці. Я зустрічався із танцівницею у старших класах...
і її вчитель казав, що і в мене може вийти.
Ти брехун. Він брехун.
Ні, неправда. Спитай у будь-кого з моєї школи.
Ні, я справді люблю танцювати.
Це просто чудово. Тобто це нелегко, але...
- Затанцюй для нас. - Мені незручно.
Ну, будь ласка. Тільки одне па.
То було чудово.
Тебе треба зняти у тому музичному відео, над яким працює мій друг.
- Я вас познайомлю. - Ви, хлопці, просто дивовижні.
А "Лапша для чемпіонів" ще відчинена? Я дуже голодний.
- Не думаю. - Усе, що в нас є... У нас є яйця.
Я хочу щось приготоване...
і подане мені.
Чекай.
- Бувай. Усе було просто чудово. - Я тобі подзвоню. Постріляємо голубів.
- Я запрошу тебе на свій виступ. - Так, будь ласка.
- Мені подобається твоє волосся. - Спасибі.
- Дякую, що зайшла. - Бувай.
Це найкращий вечір у моєму житті, відколи мене кинула Софі.
Мабуть, мені пора.
Виходиш із будинку ліворуч, а потім перший поворот праворуч.
- F з протилежного боку моста, на Східному Бродвеї. - Біля магазину "Тисяча дрібниць".
Добре. Так.
Піду я.
А та дівуля справді переїжджає в Портленд?
- Так. - Перш ніж підеш, затанцюй нам іще раз.
Гаразд.
♪ Я знаю, коли треба піти... ♪
♪ а коли залишитися. ♪
♪ Робити все, як треба... ♪
- Коли ти повернулася минулої ночі? - Пізно. Десь о 1:00.
Чому не зайшла привітатися?
Вибач. Я думала, ти спиш.
Я не спав. Я чув, як ти зайшла.
Тобто ти знав, коли я повернулася?
Я працюю над деякими скетчами для Saturday Night Live.
Продюсер сказав, що я можу отримати роботу сценариста.
- Класно. - Брехня.
- Хлопці, це Несса. - Здоров.
Привіт. Я Френсіс.
Ми з Левом готуватимемо багети з беконом і яєшнею. Хочеш?
О, ні. Але дякую. Я збиралася піти в Мет...
і мені треба покласти гроші в банк і занести білизну.
Уся неділя розпланована.
- Ти колись каталася на мотоциклі? - Раз.
Це '85 Honda Shadow VT700.
- Вражена - Дуже. Угу.
То чому ти хочеш жити з ними?
Ну, я познайомилася з Бенджі через свою подружку Софі.
- Куди поділася Софі? - Працює.
- Яка Софі? - Софі Леві.
Ніфіга собі! Я трахалася з її меншим братом.
О, ти трахалася з Томасом.
- Так. - Ти трахалася з ким?
- Звідки ти її знаєш? - Ми разом ходили в коледж, ну, і взагалі, ми одна душа в двох тілах.
- Ти та сама Френсіс! - Але волосся у нас різне.
Так ми завжди кажемо. Так, я та сама Френсіс.
- Вона так добре про тебе говорить. - Ну, ми кращі друзі.
Вона тричі святкувала Різдво у мене вдома.
- А чому вона не їде на Різдво до себе додому? - Вона єврейка.
- Минулого тижня вона казала, що любить тебе. - Ти бачила її минулого тижня?
- А коли ти трахала її брата? - Де ви були, люди? - Я тебе зустріла учора ввечері.
- Ми познайомились в ресторані "По". - Кого ти трахав минулого тижня, Лев?
А це хороший ресторан?
Вона була з... З ким вона була?
Там були я і Томас, і хлопець, з яким вона зустрічається, Петч.
- Подвійне побачення. - І ще якась дівчина. Лєна?
- Ліза. Сука. - А з ким трахалася ти минулого тижня, Френсіс?
- Я не трахаюся, а кохаюся. - Непридатна для побачень.
- А ти набагато старша за Софі? - Ні. Ми разом ходили в коледж.
- Угу. Ти виглядаєш старшою. - Я на кілька місяців старша.
Ні, набагато старшою...
але менш дорослою.
Дивно. У тебе обличчя старіше.
Але таке враження, що ти не можеш про себе подбати.
Несса народилася не від сексу. Хіба що 69.
Чудернацький шолом.
Так треба. По закону. Можеш лишити той чек за оренду?
О, так, так. Просто покладу на столі.
- 950, так? - Ні, 1200.
Я... Я не, е...
Коли я в'їхала, ми домовлялися про 950.
Ні. Вся хата 4000, але маленька кімната тільки 1200.
Ні, вона права. Ми говорили, що платитимемо більше, поки вона не розбагатіє.
Памятаєш? Коли я готуватиму різдвяні постановки...
- Я зароблятиму більше, у мене буде по 10 виступів на тиждень. - О, так.
То ми зупинимося на 950? Годиться? Мені справді дуже шкода.
Ноу проблем.
Ловлю тебе на слові.
Він так швидко рушає.
Ну, він добре транспортується.
Велик, скейт. У нього і машина є.
Я навіть на своїх двох погано пересуваюсь.
Знаєш, про яку ти мені книжку Вірджинії Вульф нагадав?
Непридатна для побачень.
Хочеш подивитися кіно?
- Зараз? - Так. Влаштуємо собі день кіно.
Я вже змарнувала цілий день. Мені уже погано.
Я думаю, це чудовий день.
Я з'їв бублик з яйцем, який мені приготувала Левова шльондра.
Я купив в інеті три штуки рідкісних сонячних окулярів.
У мене все чудово.
Я думала, ми обоє розорилися.
Мені вдалося дещо позичити у вітчима.
От гад. Але ж мені треба якась срана робота.
- Може, Saturday Night Live? - Так, може.
Але воно стало відстійним.
Уже було 3:00.
Можна випити.
Давай веселитися.
- Можна піти в кіно. - Кіно зараз дорого.
Так, але ти ж у кіно.
Мені треба б економити, щоб платити повну ренту.
Ну, я тебе не змушуватиму.
Щонайменше мені треба розминатися.
Не можна жиріти.
Я тобі видаюся старою?
Ні. Так.
- Наскільки? - Старшою, ніж я є?
- Старшою, ніж 27? - Ні.
Хоча 27 це вже немолода.
Тут чудово, скажи?
- А це не стілець Імз? - Так.
- Хіба не чудово? - Квартира для багатеньких.
Хлопці просто розбираються. Знаходять непогані речі.
Знаєш, хто батько Лева Шапіро?
Він не дуже ладнає з батьком. Лев і Бенджі митці.
Саме так. Тільки багаті люди можуть дозволити собі бути митцями в Нью-Йорку.
Я митець. Я небагата.
Ти рідкісний випадок.
Треба випити. Є віскі.
Ця квартира дуже... свідома себе.
Всі, хто сюди заходять, закохуються в неї. Я, наприклад.
Нам утрьох дуже весело.
Як у ситкомі: Два моїх чоловіки.
О, це класно. Я щаслива за тебе, Френсіс.
Дякую, Софі.
Леді.
Лев Шапіро. Ви знайомі з Софі?
Звичайно. Як завжди, прекрасна.
- Як видавничий бізнес? - Не дуже, сам розумієш.
А скульптура?
Чудеснооо.
О. Моєму хлопцеві подобається твій наставник.
- Скажи йому, якщо захоче щось купити, нехай домовляється через мене. - Добре.
Ми вже купуємо скульптуру? Ми вже на цій точці?
- Мені треба помитися. Леді. - Бувай.
- Лев з радістю з тобою б зустрічався. - У мене є хлопець.
Так, але хіба він не чарівний?
Ти була б тут. Було б чудово.
І тобі не довелося б проводити весь час з Лізою.
Так. Я б трахалася з ним, тільки б не проводити часу з Лізою.
Не зважайте. Я перед вами покрасуюся.
Як ти могла не звернути на нього увагу? Він пречудовий.
Бо я з Петчем.
Петч такий хлопець...
що купить чорний шкіряний диван...
і буде цілком щасливим.
- Що ми сьогодні робимо? - Мені треба йти десь о 5:00.
- Я думала, ми погуляємо. - Ми так і робимо.
- Весь день. - У мене плани з Петчем. Я ж казала.
- Ні, не казала. - Так. Я писала в смс.
- Та ні. - Так.
- Ось. - Ми цього робити не будемо.
Це лайно. Ми не в суді.
- Але я тобі писала. - Я тобі вірю.
- Ти не повинна мені вірити. Я писала. - Хочеш побачити мою кімнату?
Я, типу, захопилася цим хлопцем, його звати Джорджі...
я не знаю, що з цього вийде.
- Не можеш відтрахати Джорджі. - "Я хочу, щоб ти увійшов, Джорджі".
- Ти з кимось зустрічалася? - Ні.
- О, Френсіс. - Та нічого.
- А як щодо Бенджі? - Бенджі каже, що я непридатна для побачень.
Кумедні в нього слівця. Ми обидві непридатні для побачень.
Хлопці з нами не можуть справитися. Закінчимо старими дівами.
Краще скажи це Петчу.
Хлопці простіші. Дівчата пасивно-агресивні.
А хлопцям що? "Прибери своє лайно".
Усе одно в тебе скрізь безлад.
Я була зайнята.
Ні, це не критика. Це як комплімент.
У тебе завжди скрізь буде безлад, ти завжди заглядатимеш на себе в дзеркало.
- Невже я витріщаюся на себе в дзеркало? - Завжди. Ти просто так робиш.
У цій квартирі так багато дзеркал.
Я не хочу, щоб ти мінялася.
Я люблю, коли твій одяг валяється всюди. Це мило.
- У тебе теж свої бздики. - Що?
Ти судиш людей, які не такі як ти.
- Неправда. - Правда. І ти зовсім не читаєш.
- Гей, сучі діти! - Бенджі! Ти божевільний!
- Ходім, покажу тобі своє лігво. - Ходім.
- Гей, народ, це Ліндсей. - Привіт.
Шкода, що у нас немає печива.
Шкода, що у нас немає чесменів.
- Гарно виступила. - Ти теж.
- Сьогодні був прекрасний виступ. - Дякую.
- Гей. - Привіт. Вибачте.
Я така повільна. Трішки забарилася.
Ти була сьогодні чудова.
Дякую.
Френсіс, я мушу тобі сказати...
щоб ти мала час змиритися з цим:
ми не зможемо взяти тебе у різдвяні вистави.
Мені дуже шкода.
Що?
- Мені справді шкода. Ти ж знаєш, у агенції зараз важкі часи. - Знаю.
Повернешся в лютому, тоді поговоримо про майбутнє.
- Я звільнена? - Ні.
Я просто... Ти мені подобаєшся...
і я хотіла поговорити з тобою про майбутнє, щоб впевнитися, що це те, чого ти хочеш.
- Я хочу лишитися в компанії. - Я знаю.
Не поспішай.
Добре. Нічого не вдієш.
О, любов моя! Рада, що ти тут!
Ти була чудова. Просто чудова.
- І ти мене бачила? - Ми стояли, тому все бачили.
- Хто "ми"? - Вибач. Мені треба було відлити.
- Вітаю. - Дякую.
Вийдемо швиденько випити?
"Швиденько випити"?
- Так, нам завтра рано вставати. - Завтра субота.
Нам на літак. Ми зустрічаємося з моїми батьками на Галапагосах.
А я ще не спакувалася. Ти ж мене знаєш.
- От уже Сонька... - А ти такий грізний.
Я хочу, щоб ми були сім'єю, розумієш?
Я можу стати частиною вашої сім'ї, правда ж?
Петч, я тебе люблю... Я хочу тебе любити...
але треба, щоб ти напився.
- Як наші справи? - Справді добре.
Ми візьмемо пляшку вашої найдорожчої водки...
і все, що з нею йде.
Дуже добре.
- Софі. - Так?
- Іди зі мною. - Куди? - В дівчачу кімнатку.
Справді? Ми досі це робимо?
Петч, розпоряджайся.
Ага.
Я брехала. Я не люблю Петча.
- Я люблю його. - Відколи? Коли це сталося?
- Вже давно. - Не тринди. Припини!
Ні, це ти триндиш. І мені зараз за тебе дуже соромно.
- Я хотіла б його любити, якщо ти його любиш, але я його не люблю. - Я його люблю.
Софі, я, блін, гладила твою голову, коли ти плакала.
Я купувала тобі спеціальне молоко. Я знаю, де ти ховаєш таблетки.
Не поводься зі мною, як із подружкою за викликом!
Поки ти в такому стані, я з тобою не говоритиму.
- Треба йти. - Я йду.
- Ми могли б залишитись. - Ні, збирайся.
Я йду. Сядьте, блін!
Насолоджуйтесь Галапагосами.
Я теж кудись поїду. Надовго.
Я настрою свій і-мейл, він автоматично відповідатиме, що я на канікулах.
І автовідповідач говоритиме, що я теж на відпочинку...
тому якщо ви це почуєте, не хвилюйтеся... Я відпочиваю.
Якщо не забуду, передзвоню, коли повернуся. Дякую, народ.
З вами весело.
- Ти прибираєш? - Я не створюю безлад. Просто в мене немає часу.
Я не застеляю ліжко. Софі завжди застеляла ліжко.
Я така рада, що ти вдома. У мене була гівняна ніч.
Шкода, мала.
У мене була чудова ніч. Я перейшов до другої частини скрипту. Уже 68 сторінка.
О, класно. Це для Saturday Night Live?
Ні, це зразок сценарію для третіх "Гремлінів".
- Що трабли з хлопцями були? - Трабли із Софі.
- Непридатна для побачень. - І я, типу,...
Я... Мене тимчасово звільнили.
Мене звільняли мільйон разів. Сприймай спокійно.
Так, але тепер я не виступатиму в різдвяних виставах...
Я не можу... платити ренту.
Є що послухати?
Чекай.
Це джеммер.
- Класно. - Я знаю.
- Мені подобається. Скинеш мені. - Послухай, які навушники.
Недавно купив. Просто супер-пупер, не пропускають шуми...
Тому я не чутиму, як Лев трахається.
- О, ні. - Ага.
Ми з Левом говорили, щоб найняти жінку, яка б тут прибирала.
- Прибиральницю? - Так, це не дуже дорого.
Це десь 400 баксів на місяць.
Ти розумієш, що я бідна?
Ти не бідна.
Бідні на вулиці. Ти - ні.
Ти почувався б так само бідним, якби у тебе було так само мало грошей.
Але ти не бідна. Це звучить образливо для справді бідних людей.
Так, мабуть, ти правий.
Ти хочеш...
- Хочеш почути щось веселе? - Так.
Лев думає, що ми одружимося.
Я занадто висока, щоб виходити заміж.
Це точно.
Так кумедно. Чому він так думає?
Ну, я не хотів переспати з тобою, коли ми вперше зустрілися.
Але зараз... цілком непридатна для побачень.
Здається, ми з тобою просто як одружена пара. Ми розмовляємо. Ми не займаємося сексом.
Так, ми ладаємо супер-добре.
Ми з Софі теж так жили.
Так, але Софі - дівчина...
і ви обидві не лесбі, тому у вас менше шансів...
жити разом довго і щасливо.
Так. Ну...
Добре. Я падаю.
Сподіваюся, голова не крутитиметься, коли я ляжу.
Просто ляж на спину на край ліжка...
і постав одну ногу на підлогу.
Допомагає.
Тоді добраніч.
Спокійної ночі.
- Хай щастить із "Гремлінами". - Третіми.
Лишити відчиненими? Зачинити?
Мабуть, зачини.
- Не знаю. А це має значення? - Я залишу відчиненими...
щоб коли тобі раптом стане зле, чи ти захочеш поплакати, я був поряд.
Дякую, так. Не зачиняй.
БЕЗКОШТОВНИЙ СТІЛЕЦЬ
Цілком нормальний, правда. Нікуди подіти. Шукає хазяїна.
Ласкаво просимо у Міжнародний аеропорт Сакраменто...
браму до Північної Каліфорнії.
- Привіт! - Привіт, люба. Така рада, що ти вдома.
- Рада тебе бачити. - Привіт, Роузі!
- Люди плачуться, хоч їм тільки 28, так, Кріс? - Знаю. Не можу нічого вдіяти.
Бекон. Їсть шкварки, як картоплю.
Я пришлю. Не хочу забивати тобі голову фотками.
- Мені подобається це фото. - Я його тобі перешлю.
Яка... Яка чудова труба!
Цілісність і прийняття.
Ми прагнемо духовного зростання.
- Інтелектуальна стимуляція. - Інтелектуальна стимуляція.
Це трохи далеко від неї. Поїздів немає.
А підземки?
Глянь, глянь. Ці... Ці гарні.
- Добре. - Глянь, які.
Це боляче?
- Ні, ти нічого не відчуєш. Знеболююче. - А боліло б, якби не знеболююче?
Френсіс?
Я тут.
Виходь, люба. Мені дуже, дуже треба.
- Я вийду за секунду. - Френсіс, скільки можна?
- Це нові дощечки? - Угу.
Як тільки я знайшла червоні, зразу купила.
- Треба зробити... - Більше тамале.
- Не можу повірити, що мама віддала наші тамале. - Ну, мама, ти ж її знаєш...
- Що це? Це я зробила? - Це ти зробила.
О, ось зелена балерина. Оце вона.
- Зелена балерина? - Ви були зеленими дівчатами... Чандра і її мати.
Так, ага, це був наш рівень. Зелений рівень.
- Бувай. Я тебе люблю. - Бувай, люба.
- Навідуй. - Так, я подзвоню...
як тільки повернуся в Нью-Йорк. Бувай.
- Ахой, сексі! - О, привіт.
Припини мені дякувати.
Для мене так багато значить, що ти дозволила мені у тебе пожити.
Я хочу, щоб ти знала, що отримаєш вдячну листівку.
Не переймайся.
Гей, ти ніколи не билася подушками?
- Навіщо? - Бо це весело. Веселитися.
- Не хочу. - Це супервесело.
Ем, просто підходь до мене.
Ні.
Ну, тоді, я просто...
Припини! Годі!
Вибач. Треба відбиватися.
Припини! Я сказала стоп!
О. Вибач.
Дуже дякую.
О Боже. Він найгарніша істота.
Трішки я, трішки він.
Але це класно. І він ніколи не розжиріє.
Ні!
- Е, тобі дзвонять. - О.
Так, кумедно, коли люди, в яких є діти, кажуть...
"Я була так зосереджена на собі, а тепер - ні". Це, типу, фу.
Це все одно ж ти. Половина тебе. Міні-ти.
Ти ж її зробила.
- Я забула сьогодні поїсти. - Тільки в реаліті-шоу почуєш фразу:
"Я тут не для того, щоб з кимось подружитись".
- О! Вибач. - Та нічого.
- Мені так шкода. - Ні, я намагаюся не пити.
- Вибач. - Не треба вибачатися.
Ти не з тих, що стають навіженими після чотирьох склянок водки.
Джанель важко було покинути, коли вона завагітніла.
Так. Можна зрозуміти.
Ким ти працюєш?
- Що? - Ким працюєш? Таке тупе питання, сама від себе такого не чекала.
О, ні. Я... Я юрист.
- Чим займаєшся? - Це таке тупе питання.
Жартую. Просто важко відповісти.
Бо те, що ти робиш, складно пояснити?
Е, бо я насправді цього не роблю.
- Я танцюристка, думаю. - Угу.
Ми з Френсіс в одній компанії.
Але Рейчел у першому складі. А я дублер.
Сподіваюся, буду задіяна під час гастролей. У понеділок в мене зустріч з Колін.
- О, класно. - Так.
Але все чудово.
У нас із Рейчел класна квартира.
Точніше у Рейчел, я поживу там тижнів шість.
- П'ять. - Так. П'ять. Правильно.
Але зараз усе зависло в повітрі.
Мені подобається бути самій.
- Я щойно повернулася із Сакраменто. - О!
А Енді і Джанелль тільки з Парижа.
Шість з половиною годин у літаку з дитиною.
Більше такого не зробимо. Але це було казково.
Ти колись була в Парижі?
Е, ні. Ну, може, раз.
Взагалі-то, ні. Як називається той музей...
з ескалаторами і трубами?
- Помпіду. - Так!
У них є квартира у Шостому.
- Маленька п'є-а-тер. - Буквально?
Так, але це особливе місце.
Так, просто важко туди добиратися...
відколи в мене робота в журналі... і дитина.
Я обожнюю Париж. Там є своя магія.
Моя подружка з коледжу, Еббі...
переїхала туди з хлопцем, він там у банку працює...
У коледжі вона була кращою з моїх п'яти подружок...
але тоді Зої стала кращою, і Еббі відійшла...
на периферію.
Софі й Еббі ніколи не ладнали...
а тоді вона почала зустрічатися з Полом...
ми гадали, він зустрічатиметься з кимось із нас...
але... він чомусь вибрав Еббі.
Ну, якщо ти колись попадеш у Париж...
- то можеш у нас зупинитися. - Так.
Не думаю, що я там скоро вечерятиму...
але... дякую, дякую.
Це дуже сексуальна сукня.
Чорт, я говорю як бабця-лесбійка.
Френсіс, думаю, ти знаєш мого колегу з Гольдмана...
Ріда "Петча" Краузе.
Так, знаю Петча. "Що, поц?"
Це він. Петчі неперевершений...
у дурнуватих фразочках.
Його дівчина, Софі, і я - це одна людина з різним волоссям.
Не зовсім. Ми разом ходили в коледж...
на вихідних їздили поїздом в місто і робили всякі дурниці.
- Ти залітала? - Що? Ні.
Вона чудесна. Я її люблю. Така розумна.
Так. Я... Так.
Ну, ми всі розумні.
Так, але вона... Розумна і начитана.
Взагалі-то ні. Вона не читає...
хіба що по роботі, а це просто тупо.
А мені здавалось, що вона багато читає.
- Я читаю набагато більше. - Угу.
Не знаю, чому я обсираю Софі. Вона для мене найкраща людина у світі.
- Хоча це божевілля, так? - Мм, так.
- Що саме? - Японія.
Японія?
Так, через пару тижнів вони переїдуть в Японію.
- Чекай. Що? - Петча перевели.
У нього буде класна робота. Він стане...
директором з дослідження азійського ринку.
На скільки?
Хтозна.
Але ж у Софі робота у Рендом Гауз.
Вона звільнилася.
О.
Пілатес - класна штука. Добре почуваєшся.
Ми з Френсіс займаємося йогою. Корисно для танцюристок.
Класно мати друга, з яким можна відпочити.
Мені здається, в житті я виглядаю краще, ніж на фотографіях.
Надя?
Мені треба цей момент.
Це... Це те, чого я хочу від стосунків...
що може пояснити, чому я досі самотня. Ха, ха.
Це, е...
Це важкувато...
Коли ти з кимось...
і ти його любиш, і він тебе...
він тебе любить, ти це знаєш...
і на вечірці...
ви обоє говорите з іншими людьми...
ви смієтеся, сяєте від щастя...
і зиркаєте...
і зустрічаєтесь очима...
але... не тому що хочете володіти іншою людиною...
і не тільки через секс...
а тому що...
це твоя людина.
Це кумедно і сумно, але тільки тому що...
це життя скінчиться, і саме цей таємний світ...
що існує тут, поряд...
непомічений, проте на публіці, про який ніхто не знає.
Це ніби як інший вимір...
поряд із нами, який ми просто не можемо помічати.
Це...
Це все, чого я хочу від стосунків.
Ну, або просто жити.
Любити.
Я говорю як обкурена.
Я не обкурена.
Дякую за вечерю. Бай.
О. Бувай.
Куди ти в чорта йдеш?
Мене розвезло. Я хочу додому. Нічого?
Мені байдуже. Я жартувала.
- Дякую за гостинний прийом. - Приємно було побачитися.
Хай щастить, Френсіс.
Ти йдеш.
Взагалі-то, Енді...
Я думаю, що полечу в Париж на ці вихідні.
Справді?
О. Т... Ти хочеш зупинитися у нашій квартирі?
Так.
- Фантастично. - Добре.
Це чудово. Я надам тобі необхідну інформацію.
- Чудово. - Прекрасно.
Френсіс!
- Бенджі! - Гей!
Я знав, що це ти. У тебе дивна чоловіча хода.
- Борода! - Так.
- Привіт. - Це Каролін.
Я Каролін.
Як танці, Френсіс?
- Ми з Френсіс були одружені. - Що робите, народ? Вип'ємо?
Ми йдемо на вечірку друга. До нього додому.
- Тобто це тема. - Як це тема?
- Дивовижно, так? - І це буде в квартирі.
- Ти теж можеш піти. - Ні, я справді...
Не варто. Я їду в Париж на два дні.
- Що? - Чому так мало?
У мене зустріч з Колін у понеділок.
- Я тебе не знаю. - Чекай, я думав, ти бідна.
Я використаю ту кредитну картку, яку мені прислали поштою.
Не дуже мудро. Вони хочуть тримати тебе в боргах.
Я знаю. Дивлюся документальні фільми.
Пощастило тобі. Я жив там рік.
- Ти ніколи не казав. - Так. Я був там, коли помер Серж Гейнсбург.
- То був шалений час. - А тобі хіба не було 8 років?
- Так, це був кінець Євро-диско. - Мені треба так багато зробити.
Я, мабуть, почитаю Пруста...
Бо іноді корисно робити те, що треба і коли треба.
Пруст важкуватий.
- Я чула, це того варте. - Ні, я про книжку... зайвий багаж у літаку.
Мабуть, варто спочатку вивчити фрацузьку...
а потім прочитати його фрацузькою.
Непридатна для побачень.
Ну, мала, пора бігти.
- Рада знайомству. - О, я теж. Ти дуже гарненька.
- Дякую. - Побачимося, дивна дівчино.
Гей, Еббі, це Френсіс. Я тільки прилетіла.
Е, я їду...
на квартиру друзів.
Зараз я трохи відісплюся...
е, але передзвони мені.
Я завтра буду тут весь день. Хотіла б зустрітися з тобою й Полом.
От чорт.
Гей, Еббі, це знову Френсіс.
Хочеш, зустрінемося за вечерею? Де завгодно.
Мене легко впізнати за акне.
- Алло? - Френсіс?
Софі! О Боже! Привіт! Привіт!
- Привіт. - Привіт.
Я дзвонила сказати, що ми з Петчем переїжджаємо в Японію.
Це добре? Ти цього хочеш?
Я знаю, що ми останнім часом не дуже...
але у нас сьогодні прощальна вечірка...
і я хотіла тебе запросити.
Я...
- Не можу. - Ти не зобов'язана брехати.
Я не брешу. Я справді не можу.
- Японія - це класно. - Божевілля якесь.
Минулого тижня бос Петча викликав його в кабінет...
і це було типу: "В Японію, курва".
Я дуже хотіла б прийти.
Я була б рада.
- Ми могли б пообідати наступного тижня. - Може, зараз? Ні, я хочу...
але дід Петча дуже хворий...
і ми всі збираємося в Чикаго провідати його в лікарні.
Хворіти, коли ти багатий, просто класно.
Йому пересаджуть стовбурові клітини.
Ми часто буватимемо в Нью-Йорку. Ми просто базуватимемося в Токіо.
- Ти вивчиш японську. - Ми сидітимемо у скайпі. Двадцять перше сторіччя. А що?
- У моєму комп'ютері такого немає. - Нові місця корисні для тебе.
- Так. - Тобі варто подорожувати, Френ.
Так. Я буду.
Я збираюся.
Я справді щаслива за тебе. Я просто...
Ні, знаєш що? Я просто дуже щаслива за тебе.
- Ми писатимемо блог. - Разом?
Так. Ха.
Ми завантажуватимемо фотки, писатимемо історії.
Мені дуже шкода, що я пропустила твої різдвяні вистави.
- Гадаю, я здуріла. - Я не...
Усе одно це було погано.
Як ти?
Добре. Чудово.
Я зустрічаюся з Колін у понеділок.
Ти повертаєшся в трупу? Правда?
Так. Може, буду їздити на гастролі.
Це так класно, Френ.
Так.
Де ти живеш? Я чула, ти вже не живеш із хлопцями.
Гей, може, поживеш у нашій квартирі, поки ми будемо в Японії?
Ні, я... Ні.
Скоро у мене буде своє житло.
Може, колись я поживу у тебе.
Може.
Мені треба йти. Дякую за дзвінок.
Я... Мені... Мені дуже шкода.
- Вибачення прийняті. - Не бісися через це. - Та я й не бішуся.
- Цей телефонний дзвінок мені коштує купу грошей. - Чому?
Жартую. Ні.
Гей, а Еббі зараз в Парижі, не знаєш?
- Думаю, так. - Добре.
- У тебе веселий голос, Френсіс. - Так і є.
Мені добре.
Дякую за дзвінок. Я збираюся зараз дещо сказати...
але не хочу, щоб ти почувалася зобов'язаною, щось казати у відповідь, тому вішаю слухавку.
Я люблю тебе, Софі. Бувай.
Привіт. Коли почався "Кіт у чоботях"?
Привіт, Френсіс. Люба, ми щойно отримали всі твої повідомлення.
Не знаю, чому вони раніше не доходили.
Ми тут. Будемо дуже раді тебе побачити.
Це божевілля.
Пам'ятаєш Жерара, брата Ніколя?
Він ще схожий на Жана-П'єра Лео?
Ну, він розлучився, тепер живе з нами.
Я думаю, ти йому справді сподобаєшся. Приходь з нами повечеряти.
Він прийде, буде іще пара...
філософ і художниця, вони чудові.
О! Це дуже підходящтй момент.
Гей. Заходь.
- Рейчел казала, ти була в Парижі. - Була.
- Так швидко повернулася? - Ну, ми ж домовилися про зустріч.
Ми могли її перенести. Я ледь її не скасувала...
сама сьогодні вранці.
Прокинулася, а горло першить.
Послухай, ти не хотіла б на місце Ненсі?
- Ненсі, яка працює в офісі? - Вона вагітна.
О. Ні, не хотіла. Хто вам це сказав?
Ні, це я тебе запитую.
Я вирішила, що у тебе щось не так з компанією.
- Ти не хочеш бути ученицею все життя. - Ні.
Тобі треба зібрати себе докупи.
- Як? - Почни власну справу.
О, ні. Я покинула цю думку зразу ж після коледжу.
Плюс це типу...
бути хореографом чірлідерів.
- Мені завжди подобалося те, що ти робиш, і для дітей теж. - Так?
Тобі справді слід подумати про цю посаду Ненсі.
Це не такі великі гроші, але досить щоб підтримувати штани.
- Але навіщо мені це? - Це просто гарна робота...
поки ти вирішуватимеш, чи хочеш займатися хореографією.
- Ви так кажете, ніби все просто. - Ні, це непросто.
Але якщо ти працюватимеш тут, то зможеш користуватися студією.
Ні.
Я знайду щось інше. Я дуже близько до того, що хочу.
- Роботу? - Так. Танці. Я хочу бути танцюристкою. Хоч і не тут.
Ого! Ну, молодчина. Це чудово.
Я знаю.
Ну, хай тобі щастить, Френсіс.
Так. Хай вам теж щастить.
- Привіт, мамо. - Привіт, люба.
- Привіт, мамо. - Том, зніми іншу слухавку.
- Як справи? - Добре, добре.
Я, типу, займаюся танцями.
Тепер я живу в гуртожитку, в якому ніколи не жила. Кумедно.
- Усі асистенти живуть у гуртожитках. - Не в таких. Батарея здохла.
- Дивно повертатися? - Добре.
Тут так порожньо влітку.
Дивно. Це ніби я повернулася в коледж, де всі займаються танцями, а не семіотикою.
- Тобі, мабуть, весело. - Тільки тепер я доросла.
- Мені все здається, що я побачу Софі. - Привіт, люба.
У мене є фото Софі й Петча в найбільшому собачому парку Японії.
- Думаю, мені сподобалося б. - А в мене є їх фотка з секс-шопу.
- У тебе досить грошей? - Так. Тобто...
Я досі в боргах після Парижа. То була дурість.
- Мені шкода, що ми не можемо тобі допомогти. - Ви і так мені допомогли.
У мене все буде добре. Мені доплачують за виступи.
- О, з тебе погана офіціантка. - Я не працюю офіціанткою. Це як вливання для донорів.
- Займаєшся хореографією? - Том, ми це пройшли.
Ну, щонайменше на природі не тринькатимеш грошей.
- Де ти зараз? - На природі.
Ми ж не зобов'язані весь час ходити за ними слідом?
Ми просто повинні впевнитися, що вони не трахаються і не померли.
- Ах, добре, бо у мене момент ставка Волдена. - У тебе там ставок?
Я дещо знайшла про ставок Волдена:
він був за 5 хвилин від дому його матері.
Він ходив туди діставати припаси.
- То де ти? - Тут.
- Ні, в якому коледжі ти навчаєшся? - Я не...
Я вже відучилася. Але я ходила в коледж, коли була молодшою.
Дивно. З якоїсь причини, я думала, що треба ходити в коледж, щоб тут жити.
Нє. Я просто хотіла вибратися з міста...
і я знайома з директоркою літньої програми, ми домовилися.
Тут у мене є кімната. Я готую всякі події.
- Ти супервідповідальна. - Зовсім ні.
Не так уже й давно я тут вчилася. Мені 27.
- А ти береш участь у програмі? - Так, асистую.
- Класно. Ти викладач. - Ні.
- Я асистентка, але і танцюристка теж. - Мені дуже шкода.
- Через що? - Асистенти не можуть проводити занять.
Але я... Я не просто асистент.
Мені дуже шкода. Не я придумую правила.
- Я танцюристка, я тут вчилася. - Вибач. Мені треба починати заняття.
Ти чудова офіціантка.
Я не офіціантка. Я просто наливаю.
- Ти мала бути на чергуванні 10 хвилин тому. Тсс! - Вибач. Я...
Усе гаразд?
Так.
Я просто тут посиджу, добре?
Ти не зобов'язана це робити.
Я просто так хочу.
Ти там за кордоном вчитимешся?
О, ні. Я не студентка.
І більше немає "за кордоном".
Я наполовину японець.
Тепер там живе моя краща подруга.
Ти закінчила?
Мем, не можна тут палити.
- Ой, вибачте. - Ні, не викидайте!
Хай йому чорт!
Як це знаменита?
Вона сенатор чи конгресменша, чи щось таке.
- Значна особа. - Мені треба більше читати новини.
Твоє завдання сьогодні ходити за нею.
Треба про неї піклуватися. Вона щойно дала купу грошей коледжу.
Супроводжуватимеш її весь вечір. Ясно?
Коли я там вчилася, то були самі дівчата.
Щоб зустріти хлопця, треба було пензлювати аж в Гобокен.
Ви тут вчилися? Вибачте. Ви ходили в цей коледж?
- Так. - О Боже. Тепер все ясно.
Я ж бачу знайоме обличчя. Вас фотографували на проспект.
- Я Френсіс. Я тут вчилася. - Рада знайомству, Френсіс.
Я теж. Вибачте, вибачте. Мені не слід з вами говорити.
- Я наливаю. - Ах, так.
Ви надихаєте.
Взагалі-то, дарчий внесок зріс.
О, ти виглядаєш такою самотньою. Побачимося пізніше, Карен.
Ти як на картині "Самотній хлопець".
Між іншим, я художник.
- Жартуєш. - Ні.
Що ти за художник?
Тобі байдуже.
- Ти ненавидиш мене! - Я не ненавиджу тебе. Я тебе люблю.
Ти на аукціоні купив найдешевше. Найдешевше!
Я там навіть не був!
Ви чудово виступили.
Не віриться у вашу неупередженість і незалежність.
Вибачте. Софі, ходімо.
Я сюди приїхала. Думала, ви чудові. Змусила його дати гроші.
І я рада з вами познайомитися.
Ми живемо в Японії, опинитися тут - якесь божевілля.
Прекрасно, що ви приїхали на аукціон.
Хотіла б я, щоб на аукціон. Ми в Нью-Йорк на похорон. Його діда.
- Я захотіла сюди приїхати. Вів машину він, але це була моя ідея. - Ах.
- Співчуваю вашій втраті. - Та нічого.
- У його діда є сімейка психопатів у Німеччині. - Софі, ходімо.
Рада знайомству з вами. Це велика честь.
Цей дурак - мій жених.
- Ах. - Ми заручені.
Ви заручені?
Ми не зовсім заручені.
Так. Що?
Треба їхати на похорон. Я подзвонила б, але ж ти була на гастролях.
Так, правда, але мені треба було передихнути...
і я подумала, що було б весело...
повернутися в коледж на літо.
Це весело. Це круто.
Ну, і підзаробити грошей, займаючись всякими такими справами.
Так.
Ох і хвойда!
- Усе гаразд? Хочеш щось з'їсти? - Тільки це.
- Справді не очікувала тебе побачити. - Те ж саме.
Навіть важко цьому радіти, бо я ще це не усвідомила.
Хочеш піти звідси?
Не можу.
Я маю ходити тінню за цією жінкою.
Вона моя підопічна.
- Я сяду за кермо. - Не можна, ти нализалася.
- Сам ти нализався. - Ні. Я, курва, пив тільки пер'є.
Я не повернуся в Нью-Йорк. Я не хочу завтра йти на похорон.
- Ти повинна! - Я побуду з Френсіс. Ми походимо по магазинах.
- Ні, не вийде. - Я покличу Френсіс на похорон.
Я не хочу туди.
Ти навіть не знав його. Ви не спілкувалися.
Це похорон. Це не має значення. Сідай в машину!
Якщо ти такий злидень, то навіщо ми їхали на аукціон?
- Ти мене змусила! - Я не хочу тебе бачити!
Ти очманіла! Я не пущу тебе за кермо.
- Хай йому чорт, Софі! - Френсіс, що ти думаєш?
- Про що? - Можеш не відповідати.
- Тобі було сумно, коли помер твій дідусь? - Було.
А мені ні. І не розумію, за ким ти сумуєш. Твій дід був нацистом!
Він не був нацистом!
Прибери ноги з щитка! Френсіс, де ти живеш?
- В Чаггінс. - Це гуртожиток?
- Так. - Як у біса добратися в Чаггінс?
О, сюди.
Мій гуртожиток.
Чаггінс. Ми ніколи не жили в цьому гуртожитку.
Знаю. Це життя, якого в мене ніколи не було.
Так чи інакше...
вітаю із заручинами.
І співчуваю твоїй втраті.
Ви такі егоїсти.
- Добраніч, Френсіс. - Не говори з нею. Не дивися на неї.
- Вона моя подруга. Ти їй не подобаєшся. - Ти мені подобаєшся.
Ти теж мені подобаєшся, Френсіс.
Гей. Гей, заходь.
- Можна мені лишитися? - Звичайно.
Заходь. Лишайся.
Це приготовано у мікрохвильовій, але смачно.
Дякую.
Нічого, якщо я позичу щось із твого домашнього?
- Звичайно. - Здається, я...
О! Добре, добре. Ось. Чорт.
Вибач, що я напилася до ригачки.
Вибач, що я живу в гуртожитку...
з односпальним ліжком.
Ось. Лягай скраю.
Добре.
Ляж на спину і постав одну ногу на підлогу.
Допомагає, якщо голова паморочиться.
Я блювала весь час, поки була вагітна.
Ти була вагітна?
У Японії, кілька тижнів.
Стався викидень, що було класно.
Ого.
Звучить страшно. Викидень - не класно.
- А ти народила б? - Ні.
- Ти збираєшся одружитися з Петчем? - Ні.
Не можу повірити, що ти була вагітна.
Я не хочу жити в Токіо. Ненавиджу це місце.
- Справді? - Так.
А коли я завагітніла, то взагалі капець. "Заберіть мене звідси".
Але у блозі ваше життя таке щасливе.
Не думаю, що моя мама читала б той блог, якби він був про депресію.
Моя мама читала б.
Я казала правду. Мені подобається Петч.
Я його не ненавиджу.
Знаю.
Мені шкода, що...
Просто якщо трапляється щось кумедне...
то ти кажеш тільки одній людині, і це Петч...
і я ніколи про це не дізнаюся.
Чорт, я стомилася.
Хорошим діткам пора спати.
Я хочу кинути Петча, до біса Токіо, залишуся в Нью-Йорку.
- Так і зроби. - Так і зроблю.
Я могла б... не знаю. Я могла б... могла б тобі допомогти.
Я збиралася сказати: "Можеш пожити зі мною..."
але мені самій ніде жити.
- Усе одно я це зроблю. - Так тримати. Молодчина.
Я скучаю за своєю роботою.
Я скучаю за старими хмарочосами.
Може, ми повернемося в Нью-Йорк одночасно, і це буде як...
жінки, які відкривають себе заново після розлучення.
- Так робила моя мама. - О, так. Сумно.
Ні. Я думаю, це класно.
У нас будуть квартири поряд на Брукліні.
Так. Так ми і зробимо.
Я завжди ніби змагалася з тобою.
Справді?
Не думаю, що я усвідомлювала, що ми змагалися.
- Френ? - Так?
Можна... Я знаю, що це не моє ліжко...
Що?
Можеш зняти шкарпетки?
О, так. Звичайно.
Ну, просто знаєш... шкарпетки в ліжку.
Так. Погано.
Я люблю тебе, Френсіс.
Добраніч.
Я люблю тебе, Софі.
Добраніч.
Ф., вибач, що я так напилася минулої ночі...
дякую, що ти була така добра до мене, це правда, хоч я й нічого не пам'ятаю.
Я бачу, що у тебе зникло сміттєве відро, значить, справи були погані.
Ха, ха. Я люблю тебе.
Мені треба повертатися на цей похорон у Нью-Йорк.
Подзвони мені, коли прокинешся. Мій телефон працює в Штатах...
без додаткових платежів та іншого.
XOXO. Софі.
Софі!
Софі! Софі!
Як вони можуть бути такими противними?
Вибач.
- Можливо, повернуся близько п'ятої. - Так, привіт. Це Френсіс.
Так, "Френсіс на вечір".
Дякую.
Я просто хотіла ще раз перевірити, чи можна призначити моїй групі трохи раніше.
Добре. Чудово. Побачимося у 30.
А інші дві групи будуть тут о 6:45.
Ми справимося до того часу. Дякую.
- Гей! - Рада вас бачити.
Привіт! Привіт. Дякую, що прийшли.
Е, туди.
Відпочиньте секундочку. Давайте подивимось вас двох.
- Добре. - Будьте готові...
чекайте на сигнал.
- Дякую. - Будь ласка.
Є!
Хай вам чорт. Ви одружилися.
- Так. - Що?
- Так. - Привіт.
Привіт. То було чудово.
О, дякую, Бен.
Мені подобаються речі схожі на помилки.
Ні, часом це мені нагадувало...
Ти бачила виставку в Мет...
про текстури, що надихали Матісса?
Твоя п'єса мені нагадала...
не закінчену картину, а її текстуру.
- Гмм. - Не годиться для побачень.
- Я? - Ні, цього разу я мав на увазі себе.
О. О, так. Текстура.
Так, але це теж правда. Я ні з ким не зустрічаюся.
- Непридатний для побачень. Те ж саме. - О.
Ти досі, е... Досі непридатна для побачень?
Тобто чи я... О. О, так.
Так. Зовсім непридатна.
Це було так цікаво і так по-твоєму.
- О, дякую. - Мені дуже сподобалося.
Ой, я рада це чути.
Так. Це велике досягнення. Чудовий виступ.
Так, я... Знаю. Багато людей.
Дякую.
Це просто чудово.
Маю сказати, це просто...
мене вразило.
Хто... До кого ти стріляєш очима?
Це Софі. Моя найкраща подруга.
переклад: Сяник & Орися
Більше на http://cinemasterpiece.wordpress.com/